"Min kære ven Gajus,"
"hvordan er situationen blevet så absurd?"
"For fredens og retfærdighedens skyld accepterer jeg..."
"Har Roms senat og folk bemyndiget mig til at acceptere..."
"Har Roms senat og folk bemyndiget mig til at acceptere en våbenhvile."
Ikke våbenhvile. Det antyder, at han er monark og ikke forbryder.
Ja. Og han er en kriminel.
"..bemyndiget mig til at acceptere en afslutning af fjendtlighederne"
"på de vilkår, der nævnes i dit sidste brev.
"Jeg venter på dit svar."
Fint.
Hvilken ynkelig ydmygelse!
Vi er ikke mænd, vi er orme.
Orme er barskere end vi.
Orme kan ikke flygte så hurtigt, som vi gør.
Cæsar har ikke engang forladt Rom,
og alligevel jager hans legioner os fra by til by.
Vi er snarere får end orme.
Hvis vi kunne betale soldaterne...
- Ja, men det kan vi ikke. - Lad os holde os til situationen, som den er.
Du må angive, hvornår du går med til at møde ham.
- Aldrig. - De behøver ikke mødes.
- Striden står mellem Cæsar og senatet. - Det hører til god tone.
Jeg vil ikke mødes med den mand.
- Aldrig. Han var som en søn for mig. - Det er ligegyldigt.
Kun takket være Jupiters nåde er vore hoveder ikke sat på stager.
Jupiter holder ikke med svæklinge.
- Forsigtig Cato. - De går med til kapitulation...
Det her er ikke en kapitulation!
Pompejus Magnus kapitulerer ikke.
Jeg behøver tid.
Det får vi med en våbenhvile.
Verrus Horta meddeler,
at han har forladt Pompejus' fane.
Han lægger sit liv i dine hænder.
- Horta? - Pæderast, voksagtig hud, rødt hår.
- Ejendomme i Tusculum. - Nå, den usling.
Send lidt penge og gør ham til kvæstor eller sådan noget.
Er du lige så barmhjertig imod alle, så bliver du snart ludfattig.
Snesevis skifter side hver dag.
At vise nåde er 10.000 mænd værd.
Hvis min sidste mønt køber mig en trone, er det en rimelig pris.
- Trone? - Poetisk frihed.
Atia byder på middag i aften.
Igen?
Ikke i aften, i hvert fald.
- Hvilken undskyldning? - Ingen.
- Det er anden gang, du takker nej. - Jeg skylder ikke Atia noget.
Ingen klog beslutning, men modig.
Det siges, at slaver taler om mod, som fisk om at flyve.
Hvor morsomt.
"I sin stræben efter at undgå"
"unødig blodsudgydelse"
"har Gajus Julius Cæsar bønfaldet"
"Gnæus Pompejus Magnus om at nedlægge våbnene."
Hvad laver I?
Det er ganske sjovt.
Mærkelig dreng.
Jeg hørte noget underligt.
Hvorfor skulle du og Cæsar snige jer væk?
Hvad? Det var ingenting.
Sådan lyder det ikke.
- Du forførte ham, din snu lille ræv. - Nej.
Det er måske ikke passende med en mors onkel, men godt gjort.
Servilia har ingen chancer mod en blød, ung dreng som du.
- Hvilken magt vi får. - Du misforstår.
En god elsker er en diskret elsker.
Han var dårlig. Jeg hjalp ham, det er alt.
I fremtiden må du ikke virke for ivrig.
- Spil dydig. - Lad ham være.
Jeg har indbudt Cæsar og Marcus Antonius i aften.
- Sørg for, du ser... - Jeg er ikke hans elsker!
- Lyv ikke for mig. - Jeg lyver ikke.
Han har en frygtelig lidelse.
Lidelse? Hvilken lidelse?
- Jeg siger ikke mere. - Jeg er din mor. Fortæl!
Det gør jeg ikke.
Jeg er frygtelig skuffet.
Cæsar hilser og siger, at han ikke kan komme i aften.
Lige meget.
- Hvorfor ikke? - Det sagde han ikke.
Titus Pullo sover på trappen igen.
- Har han ikke andre steder at være? - Han bliver ikke længe i Rom.
Hvornår kommer ynglingen tilbage? Din mand.
- Crito. - Hvornår er kvægdrivningen overstået?
- Til november. Hvorfor? - Jeg sælger slaverne i dag.
Så er der penge til medgiften.
Og så kan du og Lucius tage til ham og blive en rigtig familie.
- Tak, Far! - Vi bliver kede af det, når I rejser.
November? Så tidligt?
- De må jo af sted på et tidspunkt. - Men november...
Det skal jo ske.
Der bliver så langt til dem.
Jeg vil være hos min mand, Mor.
Det ved jeg.
Men det er hårdt.
Godmorgen.
- Kan jeg få lidt vand? - Sæt dig.
- Du burde være i lejren. - Der er intet at lave.
- Spis lidt brød.
Nej tak. Jeg har det ikke så godt.
Du drikker for meget.
Nej, det er ikke det.
Jeg har spist dårlige østers.
Hvor er din pige?
Fandens!
- Det var en af de her. - Du skal ikke bekymre dig.
Du kan altid skaffe en ny.
Jeg vil have Eirene.
Du skal snart jage Pompejus. Hun kan ikke være med i felten.
Jeg tager måske med.
Vil du forlade trettende? Hvorfor?
- Du gjorde det. - Du er ikke skabt til fred.
Jeg kan ikke bare efterlade hende.
- Du tænker med din penis. - Nej.
- Jeg har ikke rørt hende. - Hvad vil du med hende?
Jeg kan bare lide at se på hende.
Her er hun. Tak, Apollo.
Pigen er hans.
Betal din gæld, så får du hende.
Gæld? Du burde betale mig for at drikke dit sprøjt.
Hvor meget?
Jeg betaler tilbage, så hurtigt jeg kan.
Gør det.
Hvad vil du gøre med hende?
- Jeg vil ikke have hende. - Undskyld?
Det er pænt af dig, men...
Du har jo bedt om en slave. Det koster os ingenting.
- Pullo kan ikke beholde hende. - Må jeg ikke få en gallisk slave?
Mine gallere er uskolede.
Hende her er sød og beskeden. Hvad er der galt med hende?
- Hun har mærkelige øjne. - Du gør mig gal.
Pigen bliver.
Slap dog af!
Når Pullo har sat den heks til at udspionere mig?
- Han ved det. - Sådan en stor bisse?
Hvis han havde mistanke, ville han gå direkte til Vorenus.
- Naturligvis. - Tror du virkelig det?
- Han ved ingenting. - Ikke?
Han så Evander her, men hvad så?
Han hører til familien.
- Det er rigtigt. - Du hidser dig unødigt op.
Lad det være sandt...
Den stakkel går med til alt.
Senatet stadfæster din stilling
og Pompejus trækker sig tilbage til Spanien.
Han sutter selv Poscas pik...
Alt for generøs. Jeg troede ikke, Pompejus ville acceptere.
- Tror du, det er en krigslist? - Næppe.
Han og hans få styrker er fanget.
Han bliver svagere for hver dag.
Vi kunne knuse ham.
Men nu da han har accepteret våbenhvilen,
vil jeg virke som en tyran, hvis jeg angriber ham.
Posca her synes, at jeg skal acceptere våbenhvilen.
- Hvad opnår vi? - Fred.
Den rene ynk!
Rambukken har ramt muren. Ingen nåde.
Pompejus har ingen stor hær, men han har senatet bag sig.
- Han har retten på sin side. - I Rom er de senatet.
Uden for murene er de kun 300 gamle drenge.
Andre vil være enige med Posca.
Kapitulationen er offentliggjort, og hele Italien vil få den at høre.
Hvis jeg ikke er en tyran,
hvorfor vil jeg så ikke godtage vilkårene?
Han nægter at træffe os...
personligt.
Godt nok. Det er noget, pøbelen kan forstå.
Han nægter, at træffe mig ansigt til ansigt.
Han nægter at træffe mig!
Netop, ingen våbenhvile. Nu tager vi dem.
Tålmodighed!
Han sidder i fælden.
Vi tager af sted, når tiden er inde.
Hvornår?
Når tiden er inde.
Vi skulle allerede have forladt Rom.
Æblet er modent, men vi gør intet.
Pompejus er intet æble, og jeg er ingen bonde.
Kald på vagterne.
Kom nu!
Se ham! Han er mere værd. Se ham!
Kom nu! 40, 50. Mange tak. Højere bud end 50?
Første centurion Lucius Vorenus... Jeg har set frem til at se dig.
Jeg er ikke længere i hæren. Jeg kommer for at sælge slaverne.
Dysenteri. De kunne ikke reddes.
Jeg lod dem ligge trods stanken for at vise, at jeg ikke snyder.
Det er ikke nogens skyld.
Lykken lod dig beholde en dreng.
- En lovende dreng. - Hvor meget kan han indbringe?
En god pris.
Mere end nok til at betale for maden.
- Maden? - De er ikke sultet ihjel.
Skynd dig!
- Ingenting? - Vi får penge, når han er rask.
- Hvem er det? - Jeres far tog ham med fra Gallien.
- Må vi beholde ham? - Vi sælger ham, når han bliver rask.
- Og hvad gør vi derefter? - Hvad hedder han?
- Han har intet navn! - Vi kalder ham Rubio.
- Vi har ingen opsparing. - Jeg skal nok komme på noget.
- En gang til. - Komplet nederlag.
Skal jeg være barmhjertig?
Nej.
Hvordan vil du betale din gæld?
Alt hvad jeg ejer, er allerede dit. Hvad mere kan jeg give dig?
Forlad mig ikke igen.
Jeg forlod dig aldrig.
Mænd bliver gale af kedsomhed.
I dag måtte jeg hugge hænderne af en legionær for mordet på en civil.
Bagefter måtte jeg høre på en frigiven slave
som brokkede sig, fordi en af mine centurioner forførte hans døtre.
- Det lyder trættende. - Det er din onkels fejl.
Han burde have fulgt efter Pompejus sydpå med legionerne.
Mændene ved det, og det gør dem rastløse.
Naturligvis...
siger han, at det er en krigslist.
Men alle ved, at Servilia har taget hans manddom.
Han viger ikke fra hendes side.
Men jeg har...
tydeligvis min manddom.
Uudholdeligt!
Slap af, Mor.
Hvorfor går du sådan op i alle de trivialiteter?
Du ligner din far.
Hvis han ikke lå i med hende, ville han jage Pompejus.
Republikken står på spil.
Hvad bryder du dig om republikken?
Jeg bekymrer mig om republikken.
Det ville være uklogt at skændes om det her.
Naturligvis. Jeg ville ikke synke så dybt.
Der plejer at gå skår i forholdene
uden nogens indblanding.
- Læreren er her... - Godt.
Din lærer venter i gården.
Hvilken lærer?
Det er på høje tid, at du lærer at slås,
- kopulere og flå dyr. - Det nås nok.
Der er tid nok til at begrave sig i bøger.
De der grækere gør ingen klogere.
Filosofferne har meget at lære os.
Her har du en græsk filosof!
Jeg har lejet denne soldat.
- Vorenus? - Hedder han det?
Ikke den surmulende Cato-tilhænger.
- Den muntre, rå fyr. - Pullo.
Ja. Hvilke mærkelige navne de har.
Forsvar dig! Skjold. Skjold.
Vift ikke med det.
Skjold.
Nu er det nok!
Vand.
Det her er absurd. Jeg er intet soldateremne.
Og anstrengelsen giver mig feber.
- Jeg kan føle det i milten. - Du er bare ikke vant til det.
Det tager tid. Jeg har set dig dræbe.
- Du har soldat i dig. - Det er ikke det at dræbe.
Det er sværdvifteriet, som keder mig.
Dræbe kan jeg da, hvis offeret ikke gør modstand.
- Du bliver skrækindjagende. - I bedste fald middelmådig!
- Det er bedre end ingenting. - Nej.
Gravene er fulde af middelmådige.
Så er det bedre at lade være.
Gør ikke det!
Undskyld.
Unge herre, må jeg bede om dit råd vedrørende et ømtåleligt emne?
Ja.
Forestil dig, at du så noget, som gav dig mistanke om noget.
Ville du sige det til ægtemanden?
Mistanke om hvad?
En anden mand.
Vi taler om Vorenus og hans kone, antager jeg.
Det har jeg ikke sagt.
En mistanke alene rækker ikke.
Når mistanken først er udtalt, kan den udrette sandhedens værk.
Og hvis du tager fejl?
Så bliver Vorenus vanæret.
Det kræver kendsgerninger. Uden dem må du forblive tavs.
Jeg vidste, du ville sætte fingeren på pulsen.
Han accepterer ikke en våbenhvile.
Hvad sker der nu...?
Er det ikke en lykke at være slave?
Ikke at have nogen vilje. Ingen beslutninger.
Drivtømmer.
Hvor må det være afslappende.
- Erastes Fulmen. - Centurion.
- Jeg vil bede dig om råd. - Jeg vil altid gerne hjælpe en ven.
Jeg har brug for at låne penge, og du har venner i branchen.
Det har jeg.
Jeg tøver kun, fordi jeg er forbavset.
Du sad da godt i det.
Mine slaver døde af dysenteri.
Men når jeg får penge, rejser jeg nordpå og køber flere.
Jeg har gode kontakter i Narbo.
- Så behøver du en hel del. - Ja.
Jeg kan ikke.
Det vil være forkert at trække dig ind i sådan noget.
Lånebranchen er hård.
Den, som ikke kan betale, kommer til at lide.
Det ville være som at sætte to ulve i samme bur...
Til ingens fordel.
Du har ret. Tak for samtalen.
Der findes andre måder at tjene penge på.
Der er situationer, hvor din blotte tilstedeværelse er værdifuld.
- Min? - Ja. En barsk mand.
En første centurion fra trettende.
- Jeg tilhører ikke længere hæren. - Det spiller ingen rolle.
Du kunne give lidt værdighed til forretningstransaktioner.
Jeg ville selv kunne anvende dig.
Jeg forstår stadigvæk ikke, hvad jeg skal gøre.
Du skulle følge med for at forhindre ballade.
Ingen skændes med en centurion.
Jeg ville blive en livvagt.
Det er godt betalt.
- Jeg sagde det jo! - Jeg kunne ikke lade være.
Fanden tage hende! Det er mig, som er din hustru!
Lyde!
Flot.
Ikke for militærisk?
Som en forretningsmand.
Jeg er bare en livvagt.
Det er altid en begyndelse.
Hjælp mig.
Cæsar! Mig!
Hvad er der med dem alle sammen?
Spær ham inde!
Calpurnia!
- Prøv ikke at nægte det. - Det vil jeg heller ikke.
Ellers bliver der skilsmisse.
Det er måske ikke nok til at afskrække dig.
Jeg er ligeglad.
Vi kan ikke blive skilt nu. Hendes slægts indflydelse er stor.
Det ved jeg.
- Centurion. Lige i rette øjeblik. - Borger.
Hvorfor mødes vi ikke på Forum?
Der afslutter man kun forretninger.
Stille!
Skal du fløjte, så fløjt i det mindste en romersk melodi.
- Han sagde, jeg var som en elefant. - Tanjit...
Du ser godt ud.
Jeg kysser din mors fødder.
Sid ned.
Vil du have lidt at spise, drikke?
- Vin vil være godt. - Vi har ingen vin. Mælk, måske?
Har du løbet tør for pis?
Humor. Vældig godt.
Det er trist at skulle komme her.
Jeg troede, vi var forretningsmænd, og så er det gået sådan her.
Her er vi.
Jeg spørger kun en gang.
- Hvor er mine penge? - Hvor er mine trøffelsvin?
Du fik halvtreds svin.
Jeg fik halvtreds syge svin.
- Ingen af dem kan finde trøfler. - Sådan er de.
Har de fået agern? Så kan de ikke finde trøfler.
Du får en fjerdedel af prisen.
Du skal give mig hver eneste denar, din skiderik.
Du behøver ikke være grov.
Det siges, at hinduer lever evigt.
Vore døde kroppe bliver til muld. Men vore sjæle lever videre.
Fint.
- Er du ikke bange for at dø? - Nej.
Bræk hans arm.
Giv mig mine penge.
Rend mig.
Skær halsen over på ham.
Skær den over!
Hvad laver du?
Hvad skete der?
Hvad er det? Fortæl.
Erastes Fulmen bad mig dræbe en mand.
Nægtede du?
Hvad ellers?
- Jeg er ingen bandit. - Naturligvis ikke.
Du kunne kun gøre, som du gjorde.
Men hvordan skal vi betale lejen? Hvordan skal vi give børnene mad?
Han er her!
Hvor skønt! Jeg troede, at du...
Jeg kan desværre ikke blive.
Jeg er kommet for at tage afsked.
- Farvel? - Jeg rejser sydpå efter Pompejus.
Vi kommer ikke til at mødes igen.
- Aldrig? - Aldrig.
Spøg ikke sådan.
Jeg spøger ikke.
- Er det på grund af den graffiti? - Det er slut, Servilia.
Hvordan kan du sige sådan?
- Vi elsker hinanden. - Det er ikke, fordi jeg ikke elsker dig.
Det er ikke noget, jeg har lyst til.
Der er vigtigere ting. Jeg må gøre det for republikken.
Republikken!
Hvorfor så glad, Mor?
Ikke af nogen grund.
Ingen lille plan, som bærer frugt?
Overhovedet ikke.
Og det bør du ikke antyde over for nogen.
- Hvorfor den opstandelse? - Vi rejser sydpå i morgen.
Hvis vi skynder os, er det slut med Pompejus inden månedens udgang.
Du bliver her med trettende for at opretholde ro og orden.
Ro og orden?
Han skal styre byen. Jeg lader Posca bliver her.
Det er latterligt. Jeg er soldat, ikke ordensbetjent.
Du adlyder ordre.
Jeg spekulerede på...
Jeg har en gård i nærheden.
Der er herligt på denne årstid.
Jeg spekulerer på at rejse dertil.
Og blive til høsten er overstået.
- Måske vil du med? - Det er pænt af dig.
Men jeg tror, at jeg bliver her.
Det tjener ikke noget formål.
Havluften er forfriskende.
Så kan jeg ikke rejse, tror jeg.
Det ville virke fejt.
Du ville vide, det ikke var det.
Ja, jeg ville vide det.
Men jeg har ikke et gammelt, ærværdigt navn som du.
Jeg må holde mit navn poleret, ellers mister det al sin glans.
- Så jeg må altså blive... - Jeg beklager.
Soldat!
Du er i tjeneste.
Generalen tager imod.
Skriv det her af.
Hvad vil du, borger?
Jeg har tænkt over min situation.
Jeg accepterer generalens tilbud.
Mit tilbud?
Om at blive evocati. Hvis vilkårene er de samme.
Har jeg sagt, du kunne blive det?
Med al respekt, general, ja.
Hvilke vilkår tilbød jeg?
Præfekt af første grad, 10.000 sestertier.
Et generøst tilbud, som du sagde nej til.
Normalt giver jeg aldrig et tilbud to gange, men du er heldig.
Cæsar er bortrejst, og jeg er her alene.
Jeg behøver gode mænd.
Du får det. Forfremmet til præfekt og 9.000 sestertier.
Tak, general.
Som tak for min generøsitet forventer jeg trofasthed.
Trofasthed til døden.
Til døden, general.
Velkommen tilbage.
Træd af!
- Stil ham her. - Domina.
Det er en af dem, som lavede de beskidte tegninger.
Det tog ikke lang tid at få ham til at tale.
Hvem hyrede ham?
Timon, hestejøden.
Atias' dreng! Klæd mig på.
- Det er gjort. - Tager de dig tilbage?
Ja.
Præfekt af første grad, nitusinde sestertier.
Jeg har solgt mig selv til en tyran.
Det var nødvendigt.
Tak.
Guder, med denne offergave beder jeg jer sammenkalde
Tyche, Megaera og Nemesis, så de kan bevidne denne forbandelse.
Ved mine forfædres ånder
forbander jeg Gajus Julius Cæsar.
Lad hans penis visne.
Lad hans ben knækkes.
Lad ham se sine legioner drukne i deres eget blod.
Underverdenens guder, jeg tilbyder jer hans lemmer,
hans hoved, hans mund,
hans åndedrag, hans taleevne,
hans hænder, hans lever,
hans hjerte, hans mave.
Underverdenens guder, lad mig se ham lide,
så vil jeg glæde mig og ofre til jer.
Ved mine forfædres ånder
forbander jeg Atia.
Lad hundene voldtage hende.
Lad hendes børn dø
og hendes hus brænde.
Lad hende leve et langt liv i bitter nød og skam.
Helvedes guder, jeg tilbyder jer hendes lemmer,
hendes hoved, hendes mund, hendes åndedrag,
hendes taleevne, hendes hjerte,
hendes lever, hendes mave.
Underverdenens guder, lad mig se hende lide, så vil jeg glæde mig
og ofre til jer.
- Nå, min ven... - Hvad vil du?
- Hvad har du sammen med Niobe? - Ingenting!
Jeg sværger det ved Jupiter. Må furierne rive øjnene ud på mig, hvis jeg lyver.
Hvad gjorde du med hende?
Min kone og jeg har skændtes,
og jeg spurgte Niobe til råds.
Og Niobe viste mig medlidenhed.
Jeg ville aldrig...
- Han taler måske sandt. - Han lyver.
Nej, jeg gør ej.
Hvis han siger, at du lyver, tror jeg ham.
Drengen er begavet.
- Jeg beder...! - Stille.
Blamer dig ikke.
Vi ved, at du lyver.
Vi er nødt til at dræbe dig.
- Jeg har ikke rørt hende. - Evander...
Dit liv er slut, Evander. Spørgsmålet er: Hvordan du vil dø?
Lyver du mere, torterer vi dig.
Du dør efter mange timers lidelse.
Men hvis du er ærlig, dør du hurtigt og smertefrit.
- Hold nu op. - Fortæl sandheden.
- Torter ham. - Hvor er du skruppelløs.
- Og jeg tænkte på, om du kunne klare det. - Kom så.
Jeg har aldrig torteret nogen.
- Jeg ved ikke, hvordan man gør. - Hvad?
- Jeg har aldrig torteret nogen. - Skær tommelfingrene af ham.
Det er da en start.
Niobe og jeg havde et forhold! Jeg tilstår.
Dræb mig, hvis I er nødt til det.
Vent.
Hvad mere?
Ikke mere. Dræb mig.
Du lyver igen.
Vil du besudle Plutos tærskel med løgne?
- Jeg siger ikke mere. - Skær tommelfingrene af ham.
Barnet!
- Barnet er mit! - Hvilket barn?
Lucius. Spædbarnet.
Dræb mig nu.
- Vorenus' søn? - Niobes søn.
Min søn.
Han er min...
Nu har vi begravet det onde.
Du må aldrig tale om det.
Vorenus må aldrig få det at vide.
Aldrig.
Fader Mars, denne mand har trofast våget over dig.
Tag ham under din beskyttelse.
Må hans fjender fly.
Må deres bymure falde sammen.
Må deres kvæg og kvinder blive taget fra dem. Denne mand er nu evocati.
De er sejlet til Grækenland.